Війна як апокаліпсис: художні особливості відображення мілітарного досвіду в українській прозі про Першу світову - Рябченко, Марина (Літературний процес: методологія, імена, тенденції, 2023)
У статті простежено, як мілітарний досвід письменника впливає на художні образи у його творчості. Зокрема, досліджено саме апокаліптичні мотиви, адже релігійна легенда про неодмінне настання апокаліпсису є однією з найвідоміших та, напевне, найпопулярніших у суспільстві. До пророцтва про кінець світу звертаються щоразу під час великих війн, страшних світових катастроф, великої суспільної напруги тощо. Перша світова війна, що була найпершим потрясінням значного масштабу у ХХ ст., стала однією з таких подій. Актуальність дослідження зумовлена тим, що, незважаючи на існуючі розвідки, присвячені українським творам про Першу світову, саме тексти письменників-комбатантів не аналізувалися на предмет апокаліптичної образності. Об’єктом дослідження стали твори К. Поліщука, О. Маковея та О. Турянського. Виявлено, що спільними для всіх письменників є мотиви безнадії, зневіри та нерозуміння, задля чого і за які інтереси воюють прості бійці. Вони сприймають війну як кінецьсвіття. Провідними проблемами творів зазначених письменників є загальна дегуманізація суспільства, яке допустило криваву бійню, і девіація окремої особистості, яку ламає травматичний воєнний досвід. Образи, що уособлюють окремих персонажів апокаліптичного міфу, в аналізованих творах можуть трансформуватися в дракона, фурій або ангела смерті, чиє призначення — знищення світу. Загалом у релігійних уявленнях апокаліпсис не має однозначно негативної конотації: руйнація передбачає подальше оновлення світобудови. А отже, кожна людина може зробити вибір, яким буде її життя. У проаналізованих текстах К. Поліщука та О. Маковея ця оптимістичність не зберігається, їхнім творам властивий абсолютний песимізм, а людство не здатне до позитивного вибору, воно приречене, адже постійно надає перевагу інстинкту смерті (З. Фройд). Натомість у романі О. Турянського людина і людяність таки перемагають страшну дегуманізуючу дійсність, а у світу залишається надія на подальше відродження.