РУКОПИСНИЙ ЕПІЧНИЙ ДОРОБОК РАННЬОГО В’ЯЧЕСЛАВА МЕДВЕДЯ (1970-ТІ РОКИ) - Васьків, Микола (Літературний процес: методологія, імена, тенденції, 2022)
У статті аналізуються епічні твори (фрагменти, начерки, оповідання, повість «Цілком військові маневри»), а також п’єса «Бомба, або ж Відповідальна особа» раннього етапу творчості (1970-ті роки) лауреата Шевченківської премії В’ячеслава Медведя (1951 р.н.), які не публікувалися з різних причин і досі існуть винятково в рукописах письменника і тому залишилися поза увагою дослідників. Ці твори вписуються в контекст біографії письменника, його праці бібліотекара в Ужгороді, служби в армії, переїзду до Боярки і Києва, у контекст кола інтелектуально-культурного спілкування. Частина рукописних текстів є імпресіоністськими рефлексіями довколишнього світу і власного сприйняття цього світу, які за жанром дуже близькі до «етюдів», «малюнків», «образків» кінця ХІХ – початку ХХ століть. Також через більшість творів проходить мотив визначення власного шляху, обрання письменницького фаху. Аналіз недрукованих творів В. Медведя 1970-х років дає підстави стверджувати, що від тексту до тексту оповідна майстерність автора зростала, випрацьовувалося коло проблем, прийоми образотворення, стильові особливості, хронотоп, які згодом становитимуть основу ідіостилю письменника у друкованому його доробку. Рукописи В. Медведя, які зберігають подальші авторські виправлення і редагування, дають змогу простежити формування ідіостилю, критичне ставлення до написаних текстів, наполегливу цілеспрямовану діяльність із їх удосконалення. Найчастіше виправлення зводилися до видалення зайвих, на думку письменника, сегментів тексту, насамперед близьких до публіцистики інтерпретаційних самопояснень. Значною мірою це корелює із прагненням писати у відповідності із прийомом «айсберга», що свідчило про велике зацікавлення В. Медведя творчістю Е. Хемінґуея, В. Фолкнера та ін. Коротка п’єса написана в руслі абсурдистської драматургії, яку мало знали і не толерували в СРСР. Письменник не робив серйозних спроб опублікувати рукописні тексти у пізніші десятиліття, вважаючи, що вони ще не досягали належного рівня майстерності.