ТВОРЧА ІНТЕРПРЕТАЦІЯ ФОЛЬКЛОРНОГО ФІТОНІМА «ПЕРЕКОТИПОЛЕ» В УКРАЇНСЬКІЙ ЛІТЕРАТУРІ ХІХ СТОЛІТТЯ - Терехова, Ірина (Літературний процес: методологія, імена, тенденції, 2021)
Актуальність даної наукової статті визначається передусім тим, що українська література ХІХ століття потребує більш детальної переоцінки. Важливим є вивчення її фольклорної складової, оскільки саме фольклор ставав невичерпним джерелом для створення та актуалізації художніх тем та образів, що відповідали запитам доби. Фольклорні образи виникали в народному середовищі та інтегрувалися у різноманітті творчої палітри українського письменства. Під час написання роботи було залучено герменевтичний, описовий, цілісно-системний методи дослідження. Дана стаття присвячена проблемі творчої інтерпретації фольклорного фітоніма «перекотиполе» на матеріалі творів української літератури ХІХ століття, зокрема розглянуто баладу «Покотиполе» А. Метлинського, російськомовне оповідання «Перекатиполе» Г. Квітки-Основ'яненка, поему «Мар'яна-черниця» та вірш «Ми восени такі похожі» Т. Шевченка, байку Л. Глібова «Перекотиполе». При вивченні творчої інтерпретації фольклорного образу перекотиполя визначено також алюзії з європейською романтичною літературою. У ході дослідження доведено, що народна казка про перекотиполе співзвучна з баладою Ф. Шиллера «Івікові журавлі». В обох творах показано, що і степова рослина, і журавлі в небі можуть бути німими свідками безжалісної насильницької смерті людини, а у кінці вони сприяють розкриттю вбивства та допомагають покарати злодія. Серед усіх проаналізованих у статті творів варто виділити російськомовне оповідання «Перекатиполе» Г. Квітки-Основ'яненка, яке свого часу не перевидавалося взагалі та було вилучено зі списку академічного видання автора. У дослідженні висвітлено рівні трансформації фольклорного образу перекотиполя в різноманітних літературних жанрах української літератури ХІХ століття: прямий, вторинний, опосередкований. Також визначено емоційно-смислове навантаження фольклорного фітоніма «перекотиполе» в художніх текстах зазначеної доби. Даний образ у структурі художнього тексту виконує функцію німого свідка вбивства (народні казки про перекотиполе, балада «Покотиполе» А. Метлинського, «Перекотиполе» Г. Квітки-Основ'яненка), символізує стан самотності, сирітської долі (поезія Т. Шевченка), втілює образ безрідності та відчуженості (байка Л. Глібова «Перекотиполе»). Дослідження є перспективним в аспекті подальшого вивчення української літератури ХІХ століття, її зв’язків з фольклором, а також з європейською літературою романтизму.