ОБРАЗ-ІМІДЖ В. ПЕТРОВА-ДОМОНТОВИЧА У СПОГАДАХ ТА ЛИСТУВАННІ ЙОГО СУЧАСНИКІВ-ЕМІГРАНТІВ - Колошук, Надія (Літературний процес: методологія, імена, тенденції, 2021)
Актуальність. Сучасні літературознавчі дослідження наразі не дають відповіді на питання, чи можна створити образ людини з реального життя засобами нефікційної оповіді, однак переконливий і повнокровний у читацькому сприйманні, як художній образ. Предмет дослідження: формування образу-іміджу письменника В. Петрова-Домонтовича в колі українських емігрантів повоєнної хвилі завдяки спогадам, листам, есеїстиці. Постановка проблеми. У нефікційних жанрах закладені інші механізми читацької рецепції, ніж у белетристиці, тобто при їхньому дослідженні уможливлюється інший результат – образ реального Віктора Петрова. Методи дослідження: герменевтичне прочитання й зіставлення текстів спогадів, листів, есеїв, а також пізніших белетристичних текстів, які формували образ-імідж В. Петрова. Головні результати та новизна. Образ-імідж Віктора Петрова, який склався у пам’яті представників української літературної еміграції та зафіксований у їхніх спогадах і листуванні, не менш амбівалентний, ніж образи персонажів у белетристичних творах В. Домонтовича. Свого колегу сучасники-емігранти бачили по різному і запам’ятали в різних ситуаціях, однак показово, що люди, багато в чому незгодні в моральних оцінках, в оцінці В. Петрова значною мірою суголосні. З одного боку, В. Домонтович викликав повагу як талановитий прозаїк; з іншого – В. Петров був загадкою як особистість. Його колабораціонізм із радянськими спецслужбами не викликав однозначного осуду, оскільки залишалися нез’ясованими обставини його «зникнення» з Мюнхена в 1949 році. Більшість тих, хто висловлювався про цю подію одразу після неї, зі співчуттям ставилися до зниклого, бо запідозрили «людоловів-братішок» (Ю. Лавріненко) з радянського боку. Перспективи дослідження. У нефікційних текстах дослідник може простежити шлях формування іміджу й стереотипу, повертаючись і наближаючись до прототипа.